BIZANTIJA
Mano istorija niekada neturi būti papasakota.
Bet aš vis rašau ją, kai tik randame prieglobstį.
Rašau tai, apie ką negaliu kalbėti... tiesą.
Išlieju viską, ką žinau,
o tada paleidžiu puslapius vėjin.
Galbūt paukščiai tai perskaitys.
Tai tavo?
Aš dažnai randu čia tų skiaučių.
Matyt, išskrenda pro kažkieno langą.
"Ji turėjo uždusinti kūdikį vos tik jam gimus,
bet kažkas privertė pažvelgti į jį.
Ji išgirdo stuksenančią širdį,
užuodė kruviną kūdikio galvytę...
Ir ją nusmelkė meilė."
Kaip ir sakėte, tai tik skiautės.
Bet ten slepiasi istorija.
Galima tai pajusti. Pasivaikščiokime šiek tiek?
Mano istorija prasideda nuo Klaros.
O vieną dieną ja ir baigsis.
Klara... kupina paslapčių.
Mano gelbėtoja.
Mano našta.
Mano mūza.
Ei!
- Prakeikimas... Vende! - Aš perskambinsiu.
Tu!
Tu išpera!
Ar matei? Šiknius užpuolė mane!
- Ką ji padarė? - Sušiko jam nosį.
- Na, jis to nusipelnė. - Eime...
Erni, išvesk jį iš čia, gerai?
Mano nosis! Nosis...
Gal norėtumei arbatos?
Prašau užeik.
Išdirbau čia 14 naktų... ir aš noriu savo uždarbio!
Popieriuose tavęs nėra. Koks dar uždarbis?
Atsiprašau. Ar nematėte šios mergaitės?
Atleisk, bet ne...
Nemačiau.
Ne.
- Ei, ką tu darai? - Nepyk, mažyte, bet jie man skolingi.
Ne! Stok, tu negali imti pinigų iš kasos!
Sveika, Klara.
Čia užklysta daug bjaurybių,
bet šita kalė aplenkė visas.
O gaila. Ji buvo nesveikai seksuali.
Traukis!
Klara..!
Šūdas! Po galais!
Man taip nusibodo tas vaikymasis!
Tu iššvaistei man šitiek laiko!
Bet ką išduotum dėl savo paleistuvysčių.
Nagi. Juk žinai, ko aš ieškau.
Kur ji? A?
Kur ji?!
Kažkada buvau jis.
O ta mergaitė... Buvau nustelbtas meilės jai.
Mylėjau ją visą savo gyvenimą.
Jūsų žmona?
Ji buvo ištekėjusi už mano brolio Džono...
Labai laimingai.
Ji niekada neįtarė mano jausmų. Kaip ir jis.
Gyvenime ateina metas, kai paslaptys turi būti atskleistos.
Tu irgi turi ką slėpti, tiesa?
Kai buvau berniukas, mums pasakodavo istoriją.
Apie prisikėlusias iš kapo būtybes.
Nei mirusias, nei gyvas.
Šventikai pasakodavo tai norėdami mus įbauginti.
Mano vardas Eleonora Veb.
Ką gi, Eleonora Veb. Aš pasirengęs.
Jūs įsitikinęs?
Praleidau čia užtektinai laiko.
Patikėk manimi.
Mane tai didžiai ramina.
Lyg netrukus bus sugrąžinta tvarka.
Ji yra nukrypimas nuo normos.
Aš nežinau, ką tai reiškia, pone.
Ir kur susiruošei?
Ketinau pavalyti žaizdą, pone.
Jūs įsipjovėte, tai traukia dėmesį.
Per visą tą laiką tu taip nieko ir neišmokai.
Tu išties niekinga.
Užmerk akis.
- Klara? - Eik iš čia.
Kaip galėjai čia kažką atsivesti?
- Jis buvo stipresnis nei maniau. - Tai mūsų namai!
- Eleonora... turime išvykti. - Nenoriu vėl kraustytis!
Turėjau tai padaryti! Vieną dieną tu suprasi.
- Kada? Kai pasensiu? - Tu neįsivaizduoji,
neturi sušikto supratimo, ką aš dėl tavęs darau!
Tai buvo dėl manęs?
- Pakuokis! - Man čia patiko.
Sakiau, pakuokis!
- Kas jis toks buvo? - Niekas.
- Dėkojam! - Sėkmės, mergaitės.
Apžiūrėk šiltnamį, gerai?
Taip.
Mes jau esame čia buvę.
Nekvailiok. Eime.
Tu nepameni?
Mums čia bus gerai, jaučiu tai.
Tu tą patį sakei ir apie paskutinį būstą.
Ką? Apie tą skylę, kurią ką tik palikome?
Aš ją jau pamiršau.
Kas yra?
Negalima nusimesti praeities, lyg jos nebūtų buvę.
Man labiau rūpi dabartis, aišku?
Kvailutė.
Gal išbandyk kokią karuselę?
O aš parūpinsiu mums šiek tiek pinigų.
Keliauk.
Klara niekada nebūna viena.
Ji randa pinigų ir kompanijos kiekvieną dieną.
Jai tai paprasta kaip ir meluoti.
Kas ji?
- Pažįsti? - Ne.
- Esi mačiusi anksčiau? - Ne.
Bet man patinka vienatvė.
Aš žingsniuoju, o praeitis eina su manimi.
Ji gyvena.
Labas.
50 už oralinį, 100 už visą pasijodinėjimą.
Jie tave samdo? Juk groji už ačiū.
Galėtum ir skrybėlę pasiųsti aplink.
Aš nieko prieš.
Tai buvo... nepaprasta.
Tu gali kalbėti?
Aš neturiu skrybėlės.
Kaip tu prisimeni visas tas natas?
Aš prisimenu viską.
Tai mano našta.
Tai... Moki dar ką nors?
Pabandyk juos prikelti.
Čia tikras numirėlių slėnis.
Man reikia eiti.
Aš baigiu dešimtą!
Užeik.
50. Miela.
Tai ką, atostogauji?
Ne.
Gyveni kur netoliese?
Taip.
Užsimanei šiek tiek kompanijos.
Ji...
Kas?
Mama.
Ji... ji mirė.
O, man taip gaila.
Buvo laidotuvės.
Aš negalėjau.
Aš pabėgau iš ten.
Aš niekur nebuvau išėjęs... nuo to laiko.
Tavo sielvartas rodo, kaip smarkiai ją mylėjai.
O meilė yra puikus dalykas.
Ji tikrai didžiuotųsi tavimi.
Tokiu mielu sūnumi.
Ne, ji neturėjo dėl ko manimi didžiuotis.
Aš tiesiog...
Aš net neatsiliepiau į skambučius.
Supranti?
Aš sumoviau šeimos verslą ir negaliu sumokėti jos skolų.
Radau 50 svarų senoje jos knygoje, ir matai, kam juos išleidžiu?
Žmogiškam prisilietimui.
- Kaip tu? - Gerai.
Tikrai?
Atleisk, brangioji.
Aš Kamila.
Noelis.
Tai kokiu verslu užsiėmė tavo mama, Noeli?
Svečių namai.
Aš sužlugdžiau juos.
O tie namai dideli?
Taip, gana nemaži.
Na... ar tu... galbūt mes galėtume eiti pas tave?
- Ką manai? - Gerai.
Būk malonus.
Taip, galima eiti pas mane.
Šaunu.
- Džiaugiuos, kad palaukei manęs. - Aš nelaukiau.
Kaip tu išmokai šitaip groti?
Repetavau.
Ir kaip ilgai?
200 metų.
Taip visada atrodo, tiesa?
Pasiunčiau indelį per restoraną.
Surinkau tau šiek tiek pinigų.
Tai nedaug.
Dėkoju.
Tas popierėlis. Ten mano telefono numeris.
Aš neturiu telefono.
Ką gi... buvo malonu susipažinti.
Viso.
Ela! Ela! Žiūrėk, ką radau!
Mudvi esame panelės bėdoje.
Ela, žinai, kas toks Noelis?
Jis narsusis riteris, atšuoliavęs išgelbėti mūsų nuo pikto,
tiesa?
Tai mano mažoji sesutė.
- Labas. - Sveiki.
Na štai.
Visur tavęs ieškojau.
Negaliu surasti savo raktų.
Radau. Aš tik atidarysiu.
Užeikite.
Klausyk, aš pasitikiu tavim, Kamila.
- Nereikia. - Gerai.
Nesakau, kad ten švaru.
Kažkada tai buvo viešbutis. Ir pensionas.
Mano mamai priklausė trys viršutiniai aukštai.
Nakvynė su pusryčiais. Šeimoms ir panašiai.
Tada buvo geriau, žinote,
pelnas nemažas.
Dabar gerokai nudrisko, bet ji negalėjo jo mesti.
Mėgo atsiveriančią panoramą.
Iš čia fantastiškas vaizdas į molą.
Puiku.
Tai valgomasis.
Na... čia miela.
Taip... labai gražu.
Viskas kiek apleista, kaip ir sakiau,
nes aš nelaukiau svečių.
Pasakyk mano sesei, kur bus jos kambarys, mielasis.
Taip.
Ela?
Nuvesiu iki tavo kambario.
Ėjau per pastatą ir... viską daužiau.
Nenorėjau į save net žiūrėti.
Kamila sakė, jūs irgi netekote savo mamos.
Ji tavo teisėta globėja.
Labai drąsu.
Aš suprantu, kodėl ji tai daro.
Tikrai?
Na, jai reikia pinigų.
Žodžiu, aš tik sakau... kad man tai nesvarbu.
Jūs galite pasilikti.
Dėkoju.
Tik pasirengę mirti gali atrasti amžinąjį gyvenimą.
Eik, eik.
- Tai pabaiga. - Ko?
Laiko.
Geras berniukas...
Kas jis toks buvo?
Tai praeitis, Ela, pamiršk ją.
- Kas jis toks buvo? - Prakeiktas monstras.
Turėčiau gauti medalį už tai, ką jam padariau.
Šiandien judėsime toliau?
Pavargai, meile mano?
Na...
Galvoju, turėtume pasitrinti čia keletą dienelių, ką?
Taip, pasislėpti, pailsėti, šiek tiek užsidirbti.
Galėčiau imtis savo senojo versliuko kaip anuomet.
Tau nebūtina to daryti.
Liaukis, Ela.
Pažiūrėk į šią vietą, ji tobula. Mes praturtėsime čia.
O gal suraskime kitą būdą?
Viskas gerai, angele.
Aš pasirūpinsiu, kad tu nebūtum įpainiota.
Atleisk, Noeli.
Aš bijojau, kad tik susapnavau tave.
Maniau, pabusiu, o tavęs nebebus.
O kam man išeiti?
Tu turi viską, ko man reikia.
Eleonora Veb. Tik pažvelk į tave.
Skaisti kaip lelija.
Aš pažįstu tavo motiną.
Mano motina mirė.
Tai jie tau taip sakė?
Jie maitino tave melagystėm.
Tavo motina...
Ji kai ką iš manęs pavogė.
O dabar aš pavogsiu iš jos.
Nuo mano ligos nėra vaistų.
Kai su tavimi pabaigsiu, tu nebebūsi vaikas.
Pažvelk į mane!
Ela?
Tau viskas gerai?
Kamila papasakojo, kad buvai vaikų namuose.
Ji sakė, kad...
Ji sakė, kad ten tau nutiko blogų dalykų.
Noriu, jog žinotum,
kad kol čia gyveni, tau nieko bloga nenutiks.
Aš pažadu, girdi?
Jos vardas nėra Kamila ir ji nėra mano sesuo.
- Ji... - Mano vardas Kler.
Klara, jos vardas Klara.
Man labiau patinka Kler.
Kler.
Nebandyk.
Tu visą laiką apie mane meluoji.
Jei pasakysi jam, teks jį nužudyti.
Negi niekada netrokšti kalbėti tiesos?
Yra taisyklės, pagal kurias mes išgyvename, Eleonora.
Laikykis jų.
Tai kiek tavo motina
užsidirbdavo, sakykim, per savaitę?
Sezono metu?
Apie tūkstantį.
Mes galėtume tiek gauti per naktį.
Sumokėtum visas savo skolas, Noeli.
Taip, bet... aš noriu apsaugoti tave nuo tokio gyvenimo.
Na, tai nebūtinai turiu daryti aš.
Galime pasikviesti mergaičių.
Tai mano motinos namas.
Senų senovėje čia nebuvo nieko.
Nebuvo nei viešbučio, nei alėjos.
Tik pajūris, džiūstantys tinklai,
didingi karo laivai įlankoje
ir vaikai, rinkę moliuskus, kad užsidirbtų duonai.
Mano motina buvo viena iš jų, basakojė smėlyje.
Girdite mane?
Mano motina maitinasi žmonių krauju...
jau du šimtmečius.
Bet kažkada ji buvo tokia pat mergaitė kaip ir jūs.
Ji niekada nekalbėjo apie savo šeimą.
Tai vienas iš tų dalykų, kuriuos ji privalo pamiršti.
Taigi, jos istorija prasideda
nuo dviejų kariškių, laukusių šaukimo į karą.
Jie saldūs?
Galiu paragauti?
Vienas jų buvo gardemarinas Darvelas.
Prašau. Perlas perlui.
O kitas, jo viršininkas,
buvo kapitonas Rutvenas.
Gal galėčiau jums pasiūlyti pajodinėti?
Ji tik vaikas, Rutvenai.
Ji juk moka joti, manyčiau.
Neik su juo.
Perlas amžinai išlieka skaistus,
nors austrė aplink jį ir pūva.
Turiu tau dovaną.
Kapitone Rutvenai!
Šitą lobį radau pajūryje.
Sveika atvykusi, mieloji.
Nėra ko bijoti.
Eime.
Parodysiu tau mėgstamiausią kapitono kambarį.
Čia surasi tiek draugų.
Jūs man nieko nepadovanojote, pone.
Tik atėmėte.
Aš padovanojau tau profesiją.
Sveika atvykusi į suaugusiųjų gyvenimą.
Kiek istorijų šitaip prasideda?
Kekše.
Tūkstančių tūkstančiai.
Aš sugrįšiu... Pasižiūrėti, ko išmokai.
Eikš.
Ko tu raudi?
Čia atėjo ponas,
kuris tuoj privers tave vėl nusišypsoti.
Jokių vaikų šiuose namuose. Juk žinai taisyklę.
Senų senovėje gimiau aš.
Ir tiesa ta, jog savo gimimo dieną
turi daugiausia šansų būti nužudytas.
Nuo motinos rankos žuvo daugiau sielų
nei nuo nepažįstamojo.
Mano motina bandė nužudyti mane... Bet ją apėmė meilė.
Jos raštelyje buvo tokie žodžiai: "Tai mano duktė, Eleonora Veb.
Trokštu, kad ji gyventų švarų gyvenimą.
Mokėsiu už jos priežiūrą auksu,
kurį siųsiu kiekvieną mėnesį, kol ji čia gyvens.
Noriu apsaugoti ją nuo savojo gyvenimo,
kuris buvo atimtas iš manęs nuo pat pradžių.
Prašau, pasakykite jai, kad aš mirusi."
Taigi, aš gyvenau švarų gyvenimą.
Giedojau našlaičių dainas.
Išmokau, kad dora ir kuklumas
bus mano kelias į laimę.
Privati Northeiveno našlaičių prieglauda buvo mano būstas.
Deja, negalėjau jo pavadinti namais.
Atleisk man!
Velnias...
O, tai rimta.
Turiu nusigauti iki namų.
Leisk padėsiu.
Paėmiau tavo dviratį, nesirūpink.
Žaizdą reikia susiūti.
Tu buvai ten, kad paduotum dokumentus?
Ką?
Kad įstotum į koledžą?
Nežinau.
Palik dviratį ten.
Nekenčiu kraujo.
Gali paskambinti į duris, prašau?
- O Dieve, kas atsitiko? - Jis nugriuvo.
Dieve mano. Markai! Markai!
Jis kraujuoja!
Frenkai, Frenkai.
Viskas gerai. Aš jį laikau.
Paimk raktus.
Ar tu jo mergina?
Kur rakteliai?
Jis tau papasakojo?
Turi raktelius?
Taip.
Laikykis, laikykis, Frenkai.
O Dieve, Frenkai!
Gera mergaitė.
Tu verta gerokai daugiau.
- Ei... - Norėtum mane pabučiuoti?
Kokio velnio...? Kam?
Kad atšvęstume mano nedorybę.
Pasaulis taps gražesnis be tavęs.
Viskas gerai.
Laikau tave.
Viskas gerai. Viskas gerai.
Aš noriu mirti.
Ne, nenori. Ne šiandien.
Jei ryt vis dar norėsi mirti,
pribaigsiu tave pati.
Sveiki?
O, labas. Vis dar įleidžia lankytojus?
Ačiū, kad parvedei jį namo.
Jis nieko man apie tave nepasakojo.
Tokie jau tie berniūkščiai, ar ne?
Seniai susitikinėjate?
Tik susipažinome.
Džiugu.
Kuo tu vardu?
Eleonora.
Aš Gabi.
Jis vartoja antikoaguliantus. Štai kodėl kraujas bėgo taip smarkiai,
jei nežinojai.
Jis kovoja su leukemija jau metų metais.
Dabar remisija, todėl tikimės, kad blogybės baigėsi.
Toks kupinas gyvybės.
Prašau, nesakykite jam, kad aš čia buvau.
Angelas...
Ilsėkitės ramybėje. Tegu šviesa rodys jums kelią.
Tu atėjai manęs...
Atleiskite man už tai, ką turiu padaryti.
O, sveika.
Sveikutė.
Tu moki kalbėti?
Supranti angliškai?
Tu moksleivė?
Jai geriau mokėti tiek, kiek žadėjo, kitaip nieko nebus.
Gal užsiimkime lesbietiškais dalykėliais.
Aš nieko prieš.
Tai mano mažoji sesutė.
Jis negeria ir šiuose reikaluose nedalyvauja.
Nelįskite prie jos, supratot?
Jūsų džentelmenai jau laukia.
Būkite profesionalės, aišku?
Arba grįžkite dulkintis į gatves... lauk!
Aš pasistengsiu tavęs čia nepainioti, girdi?
- Kad nešokiruotum manęs? - Mums reikia pinigų.
Aš nesiskundžiu.
Tai nežiūrėk į mane su ta šventeiviška išraiška.
Kaip galiu būti šventeiviška, jei visa tai
mačiau jau tūkstančius kartų?
O ką mums daugiau daryti?
Žinau, kad iš tavęs nesulauksiu
dėkingumo ar pagarbos.
Tu galėtum daug daugiau.
Aš parnešu namo pinigus.
Štai ką daro motinos!
Motinos rūpinasi savo vaikų gyvenimu.
O kas čia per gyvenimas?
Žmonėms būtina pasakoti istorijas.
Tai esminis ir vienijantis dalykas.
Ir būtent per istorijas mes pradedame suprasti save
bei supantį pasaulį.
Taigi, užmerkite akis.
Sava patirtis yra viso mūsų
kūrybiškumo pradžia.
Prisiminkite savo ankstyvąją vaikystę.
Ir kai ištarsiu jūsų vardą,
papasakokite atsiminimą, kokią nors detalę,
pojūtį, jausmą...
Tai, kas pirmiausia ateis į galvą, gerai?
Eleonora.
Motina.
O ką ji?
Ji ateidavo prie stoglangio naktimis.
Aš bijojau.
Kodėl?
Man nuo kūdikystės kartojo, kad ji mirusi.
Ir kas tada?
Veidas lange
atrodė tikresnis už šmėklą.
Gerai, ačiū.
Ir vis dėlto.
Frenkai.
Aš žinojau, kad ji negali būti gyva.
Taip, mano draugas, Deividas Atkinsonas.
Aš vienintelis, kuris galėjo jį matyti.
Aš turbūt per ilgai būdavau vienas ar panašiai...
Bet Deividas Atkinsonas pasirodydavo mano kambaryje.
Ir mes žaisdavome.
Ko gero, aš jį išaugau.
Jis ateidavo, kol man nesukako septyneri ar aštuoneri.
Taip.
Dėkoju.
Gerai.
Bet įdomiausia yra tai...
jog po kurio laiko sužinojau,
kad šeimos, tame name gyvenusios prieš mus, pavardė buvo Atkinsonai.
Jų kūdikis mirė dar lopšyje.
O jo vardas buvo... Deividas.
Aha. Gera istorija.
O dabar visi keliamės.
Noriu, kad pamąstytumėte, kas jūs tokie, ir kitą kartą
atneštumėte rašinį, kurio tema...
"Aš esu".
Yra tik viena taisyklė.
Tai turi būti tiesa.
Tu kilęs ne iš čia.
Tai mano mamos gimtasis miestas.
Atsikraustėme, kai susirgau.
Čia nemokama sveikatos priežiūra, o aš...
gerokai išsekinau mūsų ribotus išteklius.
Mano tėtis nuolat važinėja.
Nemanau, kad jam tai patinka, bet... ką padarysi.
Mama sakė, jog buvai užėjusi aplankyti manęs ligoninėje.
Ji galvoja... kad tu mano mergina.
Negi tai būtų taip blogai?
- Nes aš... - Tai būtų pražūtinga.
Klausyk... Aš žinau, kad sergu, bet...
Ne... Man.
Jei gyventum su paslaptimi, kuri reikštų,
kad visada turi meluoti ir būti vienišas
visą savo gyvenimą,
bet vis tiek trokštum permainų,
ką tu darytum?
Papasakočiau paslaptį.
Papasakok man.
Mano motina dėl manęs padarė tris dalykus.
Pirmas, ji išsaugojo man gyvybę tądien, kai gimiau.
Antras, ji mokėjo už mano išlaikymą klūpsčiomis ir gulomis.
Ir trečias, ji padovanojo man istoriją, kurios negaliu papasakoti.
Kai sulaukiau šešerių, ji jau buvo arti mirties.
Tokios moterys kaip Klara ilgai negyveno.
Jos plaučiai puvo,
bet ji atkakliai kabinosi už savo žvėriško gyvenimo.
Kur tu buvai?
Kapitonas tavęs laukia.
Kapitonas Rutvenas sugrįžo iš karų.
Būtinai nubauskit ją, pone.
Iš visų jo prostitučių
Klara buvo mėgstamiausia.
Šita jums patiks. Ji kovoja.
Tada, vieną žiemos rytą, atėjo nepažįstamasis.
- Tu negaluoji? - Ne, pone.
- Aš pamenu tave. - Aš labai pasikeičiau, pone.
O aš? Pasikeičiau?
Taip.
Daugiau nei gali įsivaizduoti.
Atitrauk užuolaidas.
Būk prakeikta, kekše!
Man reikia tamsos!
Šviesa tave erzina?
Darvelai...
Drauge mano.
Bet aš buvau su tavimi. Mačiau tave negyvą.
Ir aš dėkoju už tavo rūpestį.
Ko tau reikia?
Aš atėjau ne atimti iš tavęs.
O padovanoti.
Sugrįšiu temstant.
Kaip ir tau, man labiau patinka tamsa.
- Ne! - Kalė!
Jis atsakė į jos klausimus smūgiais.
Kaip ir visada, ji tai kentė.
Ir laukė, kol audra praeis.
Tokiu ankstyvu laiku?
Tinkančiu perskaityti.
Dienai nepaliaujamai slenkant tolyn,
kapitonas išklojo savo pasaką apie įvykius,
kurių ir pats nesuvokė.
Airijoje tada vyko sukilimas.
Buvome nusiųsti jo numalšinti.
Ta elgetų gauja sužeidė mus abu.
Mano žaizdos buvo negilios, bet Darvelą kankino karštligė.
Pamažu naikino jį.
Bandžiau įkalbėti jį grįžti namo.
Geraširdiška iš jūsų pusės.
Žinojau, kad kelionė pagreitins jo baigtį.
Darvelas buvo turtingas ir naivus. Jis neturėjo paveldėtojo.
Pradėjau trokšti jo mirties...
Bet prieš kapui jį pasiimant, pasirodė du vyrai.
Pamaniau, mokslinčiai
mirusių kalbų ir susenusių rankraščių.
Tarsi senovės žinios galėtų apsaugoti nuo mirties.
Tu ieškojau ne toje vietoje, sūnau mano.
Štai kur ji.
Ačiū. Ačiū.
Jis man pasakė, kad turime surasti šventovę,
anot senovinio mito, turinčią gydančių galių.
Esą ji yra negyvenamoje nykioje saloje.
Maniau, kad tai beviltiškas mirštančio žmogaus žygis.
Tai buvo grėsminga juoda vieta,
kyšanti iš vandenyno. Panašesnė į akmenį nei salą.
Irkluotojai net nekėlė kojos į sausumą.
Sakė, ji prakeikta.
Kelias buvo status, bet Darvelas atkakliai kopė.
Galvojau... Galbūt net tikėjausi...
kad jo širdis neatlaikys.
Tai atvilkai mus čia surasti šito?
Atsiskyrėlio trobelės?
Aš nekenčiau tos vietos.
Danguje buvo taip daug paukščių, kad beveik užtemdė saulę.
Atrodė, lyg jie žino daugiau už mus.
Jis pasiuntė mane vandens, bet tai buvo tik gudrybė.
Radau jo kūną. Jau be kvapo.
Paliktą sielos.
Ir aš bėgau.
Niekada apie tai nekalbėjau.
Aš susirinkau jo žiedus...
Ei!
...o grįžęs užvaldžiau jo turtus.
Viskas, ką turiu, yra jo.
Ir kaip jis dabar pasielgs?
Turėkite galvoje, pone Kentai,
ši moteris nėra jūsų brolienė... Ji mirusi.
Tai tik kevalas, o jame - grynas blogis.
...Tu sunaikinsi tik blogį.
- Aš atidarysiu. - Ne, ne, ne, ne.
Aš pati.
Argi tu ne per jaunas?
Eleonora, ji namie?
Kodėl, kam tau reikia?
Aš perskaičiau jos istoriją. Galite tai perduoti, prašau?
Na, jos nėra. Keliauk.
Trauk iš čia.
Ela.
Klausyk, aš suprantu, kodėl Kler tai daro,
juk reikia užsidirbti,
- bet... - Jei nepatinka, ką Klara daro, pasakykite jai.
Tau juk irgi tai nepatinka, tiesa?
Kodėl ji tapo tokia?
Kodėl ji taip... Kas jai atsitiko, Ela?
- Jai įkando vampyras. - Tikrai?
Tavęs ieškojo berniukas.
Aš pasiunčiau jį namo.
Jis sako, kad perskaitė tavo istoriją.
- Kokią istoriją, Ela? - Tokią kaip ir visada.
Apie prieglaudą ir kaip sesuo mane išgelbėjo.
Tai buvo namų darbai.
Kartais tu mane gąsdini.
- Nereikia. - Gerai.
- Tai velniškai nuostabi istorija. - Dėkoju.
Bet mums uždavė parašyti tiesą.
Bet tai nebuvo namų darbas.
Parašiau ją tau.
Aš nebenoriu daugiau meluoti.
Kažkas turėjo pasikeisti.
Bet tai? Beprotybė.
Maniau... jei papasakosiu,
visos sienos sugrius.
Taip.
Man regis, tu naudoji tą istoriją,
jog pasakytum, kad nutiko blogų dalykų.
Bet... kodėl tiesiog neatskleidi tiesos?
Aš esu Eleonora Veb. Atskleidžiau tau savo paslaptį.
Papasakojau, kaip aš gyvenu.
Sveika. Galėtum paleisti įrašą?
Tai "Naktis ir sapnai".
Ilsėkitės ramybėje.
Te šviesa rodys jums kelią.
Manau, jūs turite tai perskaityti.
Aš užduodu tai kasmet.
Tai paprasta autobiografija, ir štai gaunu šį nepakartojamą darbą.
Tai lyg Edgaras Alanas Po ir Merė Šelė susiėjo
ir susilaukė labai keisto kūdikio.
"Tiesa apie mano sukūrimą, gyvenimą
ir mirtį nuo gimimo metų 1804-aisiais."
Pokštai.
Jei tai būtų beletristika, pavadintum ją tamsiu,
aistringu, žiauriu, iškrypusiu, genialiu rašiniu.
Bet ji sako:
"Štai kas aš esu."
O tai verčia mane galvoti, kad su ja kažkas vyksta.
Ji labai uždaras vaikas.
Na, akivaizdu, kad ji nori bendravimo.
Tik pažiūrėk, kiek čia pastangų sudėjo.
Jos rašysena.
Žodžių dėstymo stilius. Kas dabar taip rašo?
"Kai žemę apgaubė tamsa, sukrientas sugrįžo."
Ir kapitonas Rutvenas pasiruošė blogiausiam.
Pasiėmiau juos pasaugoti.
Atleisk, mano drauge.
Atlaidumas - krikščioniška vertybė, Rutvenai.
Mano dievai senesni... Ir nuožmesni.
Tu mirei.
Kaip dar galima atrasti gyvenimą amžinąjį?
Aš pasiunčiau tave vandens
ir sutikau bevardį šventąjį.
Štai, kas nutinka.
Kada?
Kai meldi to.
Aš prisikėliau ir išvydau pasaulį kitomis akimis.
Viskas, į ką pažvelgdavau, buvo stebuklinga.
Bet mano regėjimas turėjo kainą.
Aš netekau sielos.
Mano egzistavimo kaina buvo ši auka.
Ji teka iš...
Ji teka iš kraujo.
Jo kraujas tavo. Gerk, sūnau mano.
Manoji būtis žiauri...
bet tu turi reikiamų savybių.
Visada sugebėjai... išgyventi.
Parduočiau sielą, kad būčiau toks kaip tu dabar.
Tebūnie taip.
Amžinąjį gyvenimą atras tik pasirengęs mirti.
- Sveiki? - Nori į viršų?
Dėkui.
Pasilinksmink.
Ar yra kas?
- Pone Mintonai. - Sveiki, Noeli, kaip jūs?
Kas nutiko? Mane nori palikti po pamokų?
Ne.
Tiesą sakant, aš bandau surasti informacijos
apie vieną mūsų studentę... Eleonorą Veb.
Ji pateikė šį adresą.
Eleonora?
Ar viskas gerai?
Mes norime sukviesti visus,
kuriems rūpi jos gerovė.
Aišku.
Ar jos tėvai čia?
Na... jums reiktų pasikalbėti su Kler.
Ji vyresnioji Eleonoros sesuo.
Kler yra teisėta jos globėja.
Ar Kler čia?
Ne, ji... užsiėmusi.
Tai ne tai, ką galvojate. Tai Kler verslas.
Ji gelbėja mergaites iš gatvių.
Reikalas tas, Noeli,
kad Eleonora parašė istoriją, o joje
ji tvirtina gyvenanti su vampyrais.
Tad prašau, perduok šį laišką
ir pasakyk Kler, kad jei nesusisieks su manimi šiandien,
aš kreipsiuosi į vaikų tarnybą ir policiją.
Šūdas...
Taigi, Darvelas atidavė žemėlapį tavo motinai?
Ne, kapitonui Rutvenui.
Mano motina išvydo savo šansą ir pasinaudojo juo.
Kalė!
Bjaurybė!
Ji pavogė žemėlapį ir iššuoliavo naktin
link nežinomos ateities.
Ir ji nuvyko
prie tų griuvėsių, o tas... padaras, sukrientas, išsivedė ją?
Aš jums nedaviau savo istorijos.
Mane išdavė.
Tu gali išeiti, kada tik panorėsi.
Tai kada Klara grįžo pasiimti tavęs?
Kai buvau 16-os.
O kuo ji užsiėmė iki to laiko?
Ji niekada apie tai nepasakojo.
Tikrai?
Ji sako, kad negali prisiminti, bet aš galvoju, jog meluoja.
Melas jai yra gyvenimo būdas.
Bet mane išaugino prieglaudoje,
kur išmokė sakyti tik tiesą.
- Ar yra ir kitų, tokių kaip tu? - Niekada nesutikau.
O Klara apie tai nekalba.
Man atrodo, mudvi vienintelės išlikusios.
Kaip dažnai tu maitiniesi?
Nenorėčiau apie tai kalbėti.
Dėkoju.
Tai atstumianti nemirtingo gyvenimo dalis, ar ne?
Jei netikite nė vienu mano žodžiu, tai kam tas apsimetinėjimas?
Eleonora, kaip įmanoma gyventi du šimtmečius?
Kas tai per mokslo stebuklai?
Matote... tai sudėtinga,
nes tik praėjus laikui galėsiu jums įrodyti.
Po 30, galbūt 40 metų,
kai sėdėdama invalido krėsle karpysite rožes,
aš įžengsiu pro jūsų sodo vartelius ir pasakysiu:
"Sveiki, Morag." Ir niekas nebus pasikeitę.
Aš amžinai būsiu 16-os.
Ir kai suvoksite tai, jums suskaus širdį,
o aš ištarsiu: "Ilsėkitės ramybėje."
Ir palengvinsiu jūsų skausmą.
Kodėl tau nepadarius to dabar?
Aš nesu stipri, tu galėtum... mane įveikti.
Jūs dar nepasirengusi.
Kaip tu tai darai?
Kur tavo iltys?
Kodėl saulės šviesa tavęs nepribaigia?
Kaip galėjai atiduoti mano istoriją tiems žmonėms?
Aš parašiau ją tau.
Kaip tu žudai?
Aš niekada...
Žmonės patys turi sutikti.
Jie turi norėti.
Norėti mirties?
Tai turi būti...
Kas per kvailiai nori mirties?
Kartais ji išlaisvina žmones.
Tai tu geradarė.
Ne. Aš negailestinga.
Nesąmonės.
Visos tos kalbos, kad "man 206-eri, aš prisimenu viską ir tai našta".
Tai apgailėtina.
Mama rengia vakarėlį mano gimtadienio proga.
Nors tai ne visai vakarėlis, nes kviečiu tik tave.
- Tu ateisi? - Taip.
Gerai.
- Labas. - Su gimtadieniu.
Čia tau.
Aš turiu tave pakviesti vidun?
Tada užeik.
- Sveika ir vėl, Ela. - Sveiki.
Aš rimtai, gali pabandyti, jei nori.
Tikėjausi surengti oficialesnį susitikimą,
kartu su mokyklos psichologu
ir pačia Eleonora.
O kokia gi problema?
Nes, žinote, paprastai ji neturi vargo mokykloje.
Eleonora parašė savo gyvenimo istoriją ir
primygtinai tikina, jog tai tiesa.
Aš nemanau, kad tai paglostys širdį,
bet ji apibūdina jus
kaip sukrientą, kuris, kaip suprantu, yra kažkokia vampyrų rūšis.
Na, ji turi lakią vaizduotę.
Tikiuosi gaus aukščiausią įvertinimą.
Kas dar tai skaitė?
Jūs vienintelė jos globėja, tiesa?
Tas jos vaikinas, spėju, irgi perskaitė.
Daug atsakomybės tokiai jaunai kaip jūs.
Susitvarkau puikiai.
Vadinasi, aš pašoviau niekšą Rutveną,
nugvelbiau žemėlapį ir kas tada?
Tuo istorija ir baigiasi.
Todėl, kad aš jai daugiau ir nepapasakojau.
Turėtume surengti oficialesnį...
Mačiau, kad Rutvenas liko gyvas.
Turėjau jį tada pribaigti, bet gailestingumas aptemdė protą.
Prisiminkite tai, kai papasakosiu, ką jis padarė.
Bet pirma atskleisiu, kaip jaučiausi aš.
Gerai.
Tai buvo nuostabu.
Man akys regėjo kiaurai melo,
plaučiai kvėpavo amžinybe.
Jaučiausi lyg praleidau visą savo šlykštų gyvenimą
tik rengdamasi šiai akimirkai.
Tai buvo lengva.
Kur Rutvenas?
Jis nebuvo vertas tavo dovanos.
Tu pavogei žemėlapį?
Dabar mes ir vagys?
Mes vagiame laiką?
Mes perkame jį. Krauju.
Mes esame brolija. Tarp mūsų nėra moterų.
Kokia jos kilmė?
Žema.
O koks gyvenimas iki tol?
Sudūrė galą su galu.
- Aš buvau prostitutė. - Bet tai jau praeityje.
Kai kurie dalykai amžini.
Tau reikėjo surasti kilmingą vyrą,
kuris vertintų šią broliją ir jos veiklą.
O ką jūs veikiate?
Mes esame aštrūs Teisingumo nagai.
Kaip tu panaudosi šią dovaną?
Bausiu tuos, kurie engia silpnuosius.
Ir žabosiu vyrų valdžią.
Mes neturime leisti jai gyventi.
Nieko negalime daryti, kol ji nepažeidė mūsų taisyklių.
Tau nėra vietos mūsų ordine.
Tu išties niekinga.
Tu manęs neužtarsi?
Jie išvijo mane.
Aš suvokiau, kad nemirtingumas vienatvėje yra nepakeliamas.
Taigi, grįžau. Aš stebėjau, kaip auga mano duktė.
Ji buvo mano vienintelis saitas su gyvųjų pasauliu.
Eikite miegoti!
Miegokite!
Tu! Kelkis.
Dėl Eleonoros aš pažeidžiau jų taisykles.
Ir kaip?
Moterys neturi teisės sukurti kitų.
Aš nusivežiau savo širdelę į bevardę salą
ir taip išsaugojau jai gyvybę.
Ir už tai jie sunaikins mus abi.
Matote, aš padariau pražūtingą klaidą.
Aš buvau gailestinga. Leidau Rutvenui gyventi.
...Eleonora!
Eleonora!
Perduok mano linkėjimus savo motinai.
Sveika atvykusi į savo lėtą mirtį.
Eleonora!
Sveika atvykusi... Kekše!
Ne!
Mirk! Mirk!
Dabar jūs žinote viską. Aš nebesu gailestinga.
O žinojimas gali būti pražūtingas.
Kai aš gimiau, žinotos tik septynios planetos.
Neptūnas dar nebuvo atrastas, tad niekas netikėjo jo egzistavimu.
Dangus ir žemė yra kupini dalykų, kurių mes dar nesuprantame.
Mano chemoterapija truko metus.
Praleidau per daug laiko gulėdamas lovoje, todėl sukūriau šitą.
Tai tu.
Šalia saulės. Kur šilta ir šviesu.
O ten aš.
Kur vos prasiskverbia šviesa. Ir visada šalta.
Laikas juda taip lėtai.
Tu nesi šalta.
Viskas anapus laiko yra šalta.
Jei dabar mane pabučiuosi, aš gyvensiu amžinai?
- Atleisk man! - Palauk!
Stok!
Kodėl tu visada nuo manęs bėgi?
Jei liksi su manimi, tu mirsi.
Aš vis tiek mirštu.
Ne gyvenimą aš siūlau tau. Ar supranti?
Tu pasirinksi gyvenimą.
Su sutikimu, kaip tu ir darai.
Tai vis tiek žvėriška.
Turėsi viską palikti už nugaros.
Išskyrus tave.
Atidaryk mano dovaną.
Palauk, kol pasibelsiu.
Kevinai?
Štai kur tu. Aš taip jaudinausi.
Kler pikta.
Aš padariau permainų.
Išsiunčiau mergaites namo.
Nupirkau joms traukinio bilietus.
Dabar tai bus švarus namas.
Aš išvykstu.
Apie ką tu kalbi?
Ką tu išdarinėji?
Pasakoji, kas mes esame, sušiktoje mokykloje.
Aš nekenčiu, kaip tu kalbi, man bloga nuo to!
Kaip drįsti kelti mums tokį pavojų!
Tu papasakojai suknistam mokytojui mūsų istoriją!
Aš klausiausi jo šlamšto apie tavo mirties fantazijas,
ir tuo pat metu
jis darė užuominas apie mano aplaidumą!
Nesirūpinimą tavimi, Eleonora!
Liaukis, Kler!
Mes gyvename pagal taisykles, ir tu sulaužei jas!
Galbūt taip aš išsilaisvinau?
Ne!
Pasakyti kitam yra uždrausta.
Tie, kurie sužino, turi mirti.
Tu išgalvojai tai, kad izoliuotum mane.
Ne, aš saugojau tave!
Tu kvaila kekše, aš nekenčiu tavęs, motina!
Ne, ne, ne, palik ją! Tiesiog palik ramybėje!
Neišeik! Sugrįšk, Ela!
Atšok!
Eleonora!
Kler!
Ne, tu negali išeiti!
Tu darai tik blogiau!
Tai nesaugu, Eleonora!
Tu negali išeiti!
Tiesiog leisk jai!
- Ne! - Klara?
- Negali išeiti, tai nesaugu! - Klara!
Ji turi teisę išeiti!
Ne!
Žinote, kur ji gyvena?
Taip, regis, tai viešbutis prie pajūrio.
Ji pasitiki jumis?
Galbūt. Aš niekada jai nemelavau.
Tai gerai.
Kas jai bus?
Ji bus nuvežta į saugią vietą.
Mes tik norime su ja pasikalbėti.
Tu papasakojai tam savo vaikinui apie mus viską,
ar ne?
Ne!
- Juk prisimeni, kas nutinka žinantiems! - Klara, nereikia!
Tai lyg virusas... Jis mirtinas,
jį reikia sunaikinti.
Klara, prašau, nereikia!
Aš žinau, kur jis gyvena.
Nereikia! Klara, neik!
Klara! Klara!
Labas... Frenkai.
Kur Eleonora?
Ji turi tau žinutę, galiu įeiti?
Na, tada turėsi pats išeiti.
Tu, neabejotinai, Elos skonio.
Nuoširdus, bejėgis, toks pats seksualus kaip batų pora.
Žinojau, kad neišleisite jos be mūšio.
O... tai štai ką tu siūlai, Frenkai?
Mūšį?
Pirmyn. Pribaik mane.
Aš vis dar turiu pranašumą.
Ji vis tiek tave paliks.
Frenkai! Pas tave ateina Klara.
Neatidaryk jai durų, neįleisk jos.
Aš čia įkalinta. Ji pagavo mane.
- Tiesiog neįleisk jos. - Jau per vėlu, meile mano.
Aš niekada neatleisiu, niekada!
Eleonora, kas čia vyksta?
Tai Klara, turite ją sustabdyti!
Tie vyrai jos ieško, kur ji?
- Ji čia. - Ela.
Eleonora, turi mums pasakyti tiesą...
Kai kas baisaus nutiko Kevinui.
- Klara Veb? - Kas čia?
Tu žinai, kas mes, kekšių motina.
Dabar aš pasirūpinsiu Eleonora.
Ela!
Tie vyrai iš policijos, Eleonora.
Jie atėjo padėti.
Mes turime vykti pas Frenką!
Mes nuvyksime,
bet pirma tau reikia pas daktarą, Eleonora, nebėk!
Ką jūs darote?
Mums reikia pas Frenką!
Nereikia antrankių, ji tik vaikas!
Eleonora, aš einu su tavimi.
Žinoma, eime.
Aš būsiu su tavimi, kad ir kas nutiktų,
nereikia bijoti.
Žinoma, ne.
Man garbė susipažinti, Eleonora.
Maniau, kad mes su Klara vienintelės.
Ji juk pasakojo tau apie broliją.
Atleiskite, apie ką jūs kalbate...
Darvelas. Jūs toks, kokį ir įsivaizdavau.
Padėkite man.
Kur būtent jūs vykstate,
nes mes ką tik pravažiavome
pro policiją ir ligoninę.
Aš klausiu, kur mes važiuojame?
Eleonora!
Ela!
- Ela! - Motina!
Jie sunaikins tave, Ela!
Jie sunaikins tave!
Darvelai, paleisk ją!
Motina! Prašau!
Dabar aš tau parodysiu, kekše.
Taip!
Dieve mano, jūs nužudėte ją!
Viskas ne taip paprasta.
Motina! Motina!
Šiuo veiksmu, aš išvalysiu žemę!
Motina! Ne!
Ramiai, ramiai.
Kas jūs tokie?
Sakiau, ramiai!
Nekenčiu tų žliumbiančių moterų.
Velniai tave griebtų.
Aš sekiau tave daugybę metų.
Tu pasiimdavai tik tuos, kurie buvo pasirengę...
Ir tai yra savotiška malonė.
Tu buvai pasmerkta nuo tos akimirkos, kai Klara pavertė tave.
Mūsų taisyklės neleidžia moterims kurti kitų.
Jos istorijose tu stebuklingas.
Tu buvai užjaučiantis ir pagarbus.
Tu padovanojai jai gyvenimą.
Ji pasivogė jį.
Prašau. Prašau, sustabdyk jį.
Ji nužudė vieną iš mūsų brolių.
O tai neatleistina.
Neikite...
Nuostabu, kaip dvi mergaitės be pinigų ir žinių
sprūdo iš tavo nagų visą amžinybę.
Laikyk ją.
Ela!
- Laikyk ją. - Ne, ne, ne...!
Ne! Eleonora!
Ela!
Eleonora!
Atnešk jį čia.
Atnešk jį!
- Pabaikime tai dabar. - Ela!
Tai paskutinė tavo naktis, ragana.
- Paskutinė naktis! - Eleonora!
Šis kardas iš Bizantijos.
Suvenyras iš kryžiaus žygių.
Te nusiunčia jis tave amžinybėn.
Paplūdimyje kaip šis mes pirmą kartą susitikome.
Bet aš išėjau su Rutvenu amžinam savo prakeiksmui.
Bet tai buvai tu, tu buvai perlas.
Matai, kaip kalė naudoja savo menus iki paskutiniosios.
Garbė tenka tau.
Darykit su manimi, ką norit, bet paleiskite ją, prašau!
Laikyk ją tvirčiau.
Prašau, maldauju, Darvelai!
Tvirčiau, pasakiau!
Ji vis tiek žus! Ji viena neišgyvens!
Eleonora...
Mano vaikeli!
Tu išties esi stebuklas.
Aš sekiau jus metų metais...
Taip atkakliai.
Nes jei būčiau radęs ne aš,
jie neabejotinai būtų tave nužudę.
O ką jie dabar darys, likusieji?
Brolija yra stipri, nekintanti.
Jie ateis.
Su savo aštriais Teisingumo nagais.
Dabar jis keliaus su mumis?
Tu nebūsi su mumis.
Ką?
Aš paleidžiu tave.
Juk negali likti su motina visą gyvenimą, tiesa?
Nagi.
Eikš.
Keliauk.
Žiūrėk pirmyn, o ne atgalios.
Visada.
Tu turi polinkį medžioti stipriuosius
ir ginti silpnesniuosius.
Norėčiau ir aš pabandyti taip gyventi.
Gyvenk kaip nori, tai nėra mano rūpestis.
Jei galėtum gauti bet ką, ko norėtum?
Tavo atleidimo?
Laikui bėgant. Galbūt.
Tada tavo draugijos?
Mes turime laiko.
Man baisu.
Nebijok.
Aš esu Eleonora Veb.
Aš paleidžiu savo istoriją vėjin. Daugiau nebepasakosiu jos.
Nes prasideda kita.
Tekstą vertė Linufka, filmą išleido Seeders.lt leidėjų komanda